Där är den!
Det där är skräp. Rör det inte!
Det börjar bli sent. Vi fortsätter leta i morgon.
Om vi inte hittar den köper jag en ny till dig i morgon.
- Titta, mamma! Här är den! - Jättebra. Kom, nu går vi hem.
25 ÅR SENARE
Jag satte mig i bilen vid två, men sen...
skulle jag hit. Trodde jag. Sen ville Georgia till The Loft, så...
Hon skulle ju köra mig hem-
-så jag fick följa med till The Loft.
Och när vi kom dit sa hon typ: "Nu vill jag ta en tupplur."
Så sen väntade jag på att hon skulle vakna och...
sen somnade jag. Jag sov hela natten.
- Är du arg? - Hur arg ska jag vara?
Ska jag vara jättearg eller lite arg? Vad tycker du hade passat nu?
Lite arg.
- Kan du vara mindre arg? - Vi ska inte bråka om det här.
- Helt okej med mig. - Jag tänker inte göra det.
Det är alltid samma visa.
Jag blir arg för att jag bara får träffa dig när du är bakfull.
Du sitter hemma och glor på tv och säger att arbetslösheten knäcker dig.
- Är det inte sant då? - Och du lovar att göra nåt åt det.
Men du ljuger för oss båda, för du sitter bara hemma-
- och vi pratar i cirklar. Jag börjar bli så less på det!
Lyssna. Georgia ville till The Loft. Jag ville inte ens dit.
Vem fan är Georgia?
Natasha.
Gloria, du är... du är helt hopplös.
Du är urballad och jag älskar dig, men jag kan inte hantera dig så där.
- Vad pratar du om? - Dina saker är i väskor i sovrummet.
Behåll väskorna. Det är nog bäst att du inte är här när jag kommer.
- Så... - Tim?
- Hej då. Jag är ledsen. - Tim!
Tim!
Det är han. Tack och lov!
Gloria, var är kontakten? Min mobil är på rött nu.
- Ska vi beställa italiensk mat? - Nej, jag vill ha kinamat.
- Ursäkta. - Oscar?
Gloria. Gloria... Wow!
Det är inte sant.
Gud, det är ett under att jag kände igen dig.
- Hej. - Ja, hej. Hejsan.
- Vad gör du här? - Jag behövde semester.
Mina föräldrar har inte hyrt ut huset och jag har inte varit här på länge.
- Vad gör du nu? Typ just nu? - Ingenting.
- Vill du hänga? - Javisst.
- Kom då, hoppa in. - Okej, kul.
Behöver du hjälp?
Förlåt. Jag är bara så chockad över att du verkligen är här.
Ja...
Vart ska vi?
Vi ska till jobbet. Jobbet på baren.
Du jobbar på baren med din pappa. Trevligt.
Nej... baren är min nu. Ja, min... pappa gick bort.
- Jag är hemskt ledsen, Oscar. - Det är lugnt.
- När hände det? - För några år sen.
Han var så rar. Hur mår din mamma? Det var säkert jobbigt för henne.
Hon dog långt före det.
- Jisses, jag är hemskt ledsen. - Du bodde kvar här då.
Minns du inte? Du var på begravningen.
Det ser inte ut som jag minns.
Nej, jag renoverade lite för ett tag sen.
Det kom allt färre gäster.
Jag tror att hela country och western- grejen skrämde bort folk.
- Jag gillar det. - Gör du?
Ja, det ante mig. Det är mer raffinerat, va?
Jag ville ha nåt som hade lite mer klassisk barkänsla.
Nåt som inte behöver hängas upp på ett tema eller nåt sånt.
- Den har ett tema. - Nej, det har den inte.
Den har en vibb, visst, men den har inget tema.
Vad skulle temat vara? Typ "en bar"?
- Var det inte större här förut? - Jo, bra minne.
Jag stängde ner den halvan. Vi behövde det inte med färre gäster.
Min kompis hjälper mig ibland, men oftast klarar jag mig själv.
Är du okej? Du...
Det är ett nervöst tic som jag har. Det börjar klia precis här.
- Du ser ut som en apa. - Jag ser ut som en apa, ja.
- Så vad då? Är du Oscars hemliga...? - Nej.
- Vi vet inget om dig. - Vi var kompisar i grundskolan.
Sen flyttade jag till New York. Nu är jag bara på besök ett par dar.
- Vet du vad ditt problem är? - Vad?
Jag bodde i New York en tid och jobbade på ett tryckeri.
Jag mötte en kille som hade tappat sitt pass.
Han fick bo hos mig ett tag.
Sen hör jag att polisen jagar honom för att han misshandlat sin pojkvän.
- Hey, Garth. - Ursäkta. Vad är mitt problem?
Du frågade om mitt problem och drog en historia. Vad rör det mig?
- Det frågade jag inte.-Gjorde jag? - Ja, det gjorde du.
När han träffar nya människor blir han så ivrig och babblar loss.
Det är absolut inte sant.
Förlåt.
Vad tycker du om Maidenhead? Har det förändrats mycket?
Ärligt talat så har jag ingen jävla aning.
Här inne.
Herrejävlar! Oscar, hästarna!
Du har bevarat det som det var. Det är asgrymt!
- Varför använder du det inte? - Som sagt så behöver jag det inte.
Pengarna tog slut mitt i renoveringen och han hade inte råd att slutföra.
Det är hans mörka lilla hemlighet. Som en ländryggstatuering.
Oscar. Du är galen. Det här stället är magiskt.
För det är inte bokstavligt längre.
Det är ironiskt nu.
- Vill du ha en tic tac? - Varför? Har jag dålig andedräkt?
- Oscar. Har du några tepåsar? - Hur så? Vill du ha en kopp te?
Nej, en tepåse med det lilla snöret och pappersprylen i ena änden.
- Vad ska du ha den till? - Ett trick.
- Vad heter du? - Joel.
Gloria.
- Varför gör de alltid det? - Vad?
De presenterar en för alla killar utom för de snygga.
Den snygge.
Det är rena jävla Wes Anderson-filmen här.
- Jag älskar det! - Tänk om låtarna var bättre.
När vi gick i skolan hade de en novelltävling varje vår.
- Och Gloria här vann alltid. Alltid. - Sluta. Mina historier var urusla.
Jaså? Ja, du...
De var tydligen bättre än mina.
- Jag hämtar mer sprit. - Oväntat att du ville bli författare.
Inte alls. Du missade poängen, dumfjant. Hon är författaren.
Jag är ingen författare.
Jag skriver inte skönlitteratur, utan artiklar i en nättidning.
- Finns de på nätet? - Ja, det gör de.
- Det är coolt. - Det är det, ja.
Skriv ner adressen, så kan jag kolla in det.
Okej.
Då så.
- Vad gör du? Ska du ha stryk igen? - Oscar, ingenting hände.
Det är din första kväll i stan.
Vi har alla druckit. Vi bara roade oss. Inget hände.
- Vad händer? - Inget.
Herrejesus.
Vad hände?
Jävlar.
Vad i...?
Hej Hej, syrran. Vad vill du?
Nej, jag är okej. Jag är bara...
Jag är okej.
Nej, jag har inte hört nåt. Vad snackar du om? Va?
Lägg av. Det måste vara typ...
ett internetskämt eller nåt.
Det är som en viral bluff. Okej?
Va?!
Herre... Jag behöver båda händerna. Jag ringer dig sen. Hej.
Herregud.
Herrejävlar.
SEOUL UNDER ATTACK
Herregud.
MONSTRET ATTACKERAR
- Hallå? - Kan du prata? Är du upptagen?
Det är lugnt. Vad är fel?
Vad som är fel? Herregud, Tim.
Jag såg precis nyheterna och jag tror att jag är i chock.
Ett jättemonster materialiserades alldeles nyss över Seoul.
Ur tomma intet. Jag menar...
Det hände för nio timmar sen. Hörde du det först nu?
- Ja. - Vad har du gjort hela dan?
Jag... Jag har typ gjort saker i huset och...
Vad antyder du, Tim?
Jag är bara orolig för dig. Du skulle hem och få koll på livet.
Det gör jag.
Om du fortfarande super på nätterna så behöver du riktig hjälp.
Vi har pratat om det förut.
Om det hemska fenomenet är en attack eller en naturkatastrof.
Den globala krisen fortsätter och börskurserna rasar.
Bilderna visar hur varelsen försvinner i tomma intet.
Får du inte känslan-
- att du vet att du ser nåt som kommer att förändra historiens gång?
Vi måste kanske revidera hela vår uppfattning om fysikens lagar.
Hundratals specialister är nu på väg till Seoul och man befarar...
Alla dessa oskyldiga offer. Och vi är glada att vi bara ser på.
Den dåliga luften efter ödeläggelserna-
- har påskyndat evakueringen av många drabbade stadsdelar.
FN manar till global vapenvila och ber nu alla länder hjälpa till.
USA-och Natostyrkor deltar i räddningsarbetet-
- i takt med att antalet skadade och saknade fortsätter att stiga.
- Hallå? - Hej.
- Väckte jag dig? - Nej. Vad vill du?
Jag ville bara prata med dig. Jag vaknade nyss och...
Innan du går till jobbet ville jag prata med dig.
Gloria, du är full. Jag pratar inte med dig när du är full.
Jag är inte full. Jag... pratar med dig.
Och jag köper grejer till huset. Jag köpte en luftmadrass.
Jag måste till jobbet. Okej? Vi hörs sen.
Jävlar.
Jävlar!
- Hej. - Hej.
Jag tog med en teve till dig.
Försiktigt.
Åh, jävlar. Jag ska bara...
Vi får nog ställa den här inne.
- Ja. - Förlåt.
Ja, det är lite stökigt här.
Det är enda rummet med wifi utan lösenord, så...
- Vad sa du? - Jag sa ingenting.
Ska vi inte ställa den här? Här har du kontakt och allt.
- Ska jag hjälpa dig? - Nej, det är okej.
Jag vet vad jag gör. Jag gillar att göra sånt här.
Jag måste säga att det är en rätt trevlig överraskning.
- Vad då, teven? - Ja.
Vi pratade om det i går kväll. Minns du inte?
- Kom monstret tillbaka? - Ja, det attackerade Seoul igen.
- Va? - Men inte lika våldsamt.
Monstret dök upp på samma ställe.
Men det bara stod där och gjorde ett gäng skumma handgester.
Men det förstörde några hus och några människor skadades-
-men inte alls som sist.
- När hände det? - Kl. 8.05. Exakt samma tid.
- Det är skumt. - Samma tid som den andra gången.
Vilken andra gång?
- Jag kan visa dig. - Ja, snälla.
Otroligt att du inte har sett det. Det här är...
Det var för 25 år sen. Det dök upp och försvann prick kl. 8.05.
Då trodde alla att det var bluff. Det är det enda fotot de har.
Ingen kanonkvalitet, men man känner igen silhuettens huvud.
- Seoul också? - Ja, det var i Seoul.
- Så synd. - Varför det?
Om monstret bara attackerar Seoul-
- slutar resten av världen att bry sig.
Det är som med alla vapenvilorna. De kommer bara att upphöra.
Så du minns inget av det som vi pratade om i går kväll, va?
- Jag blev jättemelodramatisk, va? - Tja...
Du sa att du inte var på semester. Att du hade sökt jobb i ett år-
- och du hade bott med din kille Tim och att det inte funkade.
Du var pank, så du flyttade hit. Jag räknade ut att du var pank.
- Så ha inte dåligt samvete för det. - Grattis. Var det nåt mer?
Jag sa att du kunde hjälpa mig på baren och tjäna lite pengar.
- Vad sa jag? - Du sa ja.
Att fråga när du var full var fel, men vi...
Det är himla snällt av dig, men behöver du hjälp på baren?
Om den här soppan fortsätter, ja. Människor måste ju dricka.
Okej, vi gör så här... Jag börjar jobba på baren-
- om du går med på att vi fixar till western-delen.
- Okej, du får jobbet. - Ja! Countrydelen ska öppnas.
Gör det officiellt-pang. Börja klockan fem i dag?
- Visst. - Då är det spikat.
- Hey. - Ja?
Tack.
Javisst.
Du behöver en soffa.
- Va? - En soffa här så du kan titta på tv.
Ja, just det.
- Ska jag hämta dig sen? - Det vore kanon, tack.
- Det kan jag göra. - Tack.
- Perfekt. - Okej.
Många hjälparbetare kommer nu till Seoul för räddningsarbetet.
En grupp religiösa ledare har gett sitt stöd och tänker besöka...
Attackerna har upphört, men Seoul är i larmberedskap-
- i brist på mönster i monstrets uppdykande och förstörelseväg.
Hela staden Seoul med förorter är försatt i larmberedskap.
- Jag tror inte att det lever. - Vad menar du?
Det är inget djur. Det är som en maskin-
- och det styrs med fjärrkontroll eller nåt.
Har ni märkt hur monstret bara fortsätter-
- och förstör allt i sin väg, men det tittar aldrig ner?
Om ni gick omgivna av byggnader som når er till midjan eller axlarna-
- hade ni då inte sett er omkring för att se var ni gick?
Även om man vill förstöra allt är det helt ologiskt att bara glo rakt fram-
-om allt finns under en.
Hey, är du okej?
Detta är monstrets tredje uppdykande.
Trots förvirringen efter varelsens sista uppdykande-
- är Natos, FN:s och koalitionens styrkor ännu i larmberedskap.
Militären är redo att slå till om monstret visar sig igen.
Jag förstår inte... Nej, nej.
Kom igen!
Myndigheternas oförmåga att evakuera invånarna fort nog-
- har tvingat FN att uppskatta civila förluster vid ett motanfall.
Beslutet har väckt enorm vrede bland humanitära organisationer.
- Hej. Hur är det? - Bra.
Jag ville säga förlåt för häromdan.
Jag har läxat upp dig massor och har inte ens frågat-
-om du är okej.
- Jag är okej. - Jag försöker inte snoka.
Jag vet inte vad du egentligen gör där.
Vad jag egentligen gör? Jag... jag... jobbar.
- Jobbar? - Ja, jag jobbar på en bar.
Det är min gamla skolkompis bar. Jag jobbar deltid där som servitris.
- Är du servitris? - Ja.
- Men... Vänta lite. - Gloria?
- Oscar? - Jag kommer med soffan.
- Hej! - Hej.
- Soffa? - Du ville ha en soffa.
Ville jag ha en soffa?
Okej, ta in den här. Jag tror att den står bra här inne.
- Ska den stå vid väggen? - Ja...
- Jösses. - Va?
- En futon. - Är det okej?
Minns du min luftmadrass? Det blev nog punka på den.
Luften gick ur den. Min rygg värker så. Tack!
Jösses.
- Det är så skönt. - Vältajmat då, va?
- Tänk vad glad du blev för en futon. - Min dags höjdpunkt.
Förlåt att jag stör familjelyckan, men vi måste till jobbet.
Nej. Inte än, inte än.
Jo, det är dags att jobba. Kom nu.
Okej.
- Vänta, jag ska bara ta min mobil. - Gör det.
Fantastiskt. Jag är så tacksam.
Titta nu, för så här dansar Oscar när han raggar.
Det var ett bröllop.
Lägg märke till hur fingrarna virvlar runt kring nöjescentret.
Vad gör du?
- Hysteriskt roligt. - Och träffsäkert.
Så... astronauten kliver in i kapseln.
Joel, kom ihåg att släcka här inne. Sätt inte av eller på nåt där ute.
Glöm det. Ingen verkar ändå lyssna.
- Lyssnar på vad? - Historien om astronauten.
Herrejesus! Lyssnade du inte på nåt som jag sa?
Nej. Vem bryr sig om historien? Ska du göra tricket?
Jag gör tricket efter astronauthistorien.
Varför? Om tricket är bra nog, skit i historien.
- Om tricket suger då? - Skit i historien.
Okej.
En sammanfattning: bla-bla-bla, det är en astronaut etcetera, nu kör vi.
Blås inte ut det.
- Tålamod. - Inte så intressant.
Åh, titta där!
Skitcoolt. Skitcoolt. Men det hade nog varit bättre med historien.
- Skojar du med mig? - Jag måste berätta nåt för er.
Men ni måste lova att inte säga det till nån. Okej? Inte till en enda.
Okej, det här är bara vår hemlighet. Ingen annan kan få veta. Okej?
Okej.
Vi måste åka till parken. Sen ska jag visa er nånting.
Okej.
Det finns en sajt som heter "Seoul under attack".
Ni måste gå in på den och så ställer ni er där borta.
- Gloria, vad är det här? - Ni måste vara tysta. Gå bara.
Okej. Bra, bra, bra, bra. Alla ska stå där borta.
Och jag står på den här sidan.
Okej, jag har hittat den. Nu då?
- Joel. Kom igen. - Ja, okej.
Klicka på fönstret med flodområdet. Jag tror det är det tredje.
- Okej. - Okej...
Okej.
Det händer väldigt snart, så vänta på det.
- Vänta på vad? - Säg till när ni ser det.
Ser vad?
- Jävlar, det är tillbaka. Ser du? - Ja, jag ser det.
- Är det där? - Jättemonstret? Ja.
Jävlar! Gloria, du måste se det!
- Vad gör det? - Det dansar.
- Det dansar som...? - Herrejävlar.
Det stannade.
Hej, era jävlar! Jag kastar slängkyssar åt er.
- Okej, hur? Hur? - Vänta. Det här händer inte.
Det är en sån där skämt-app. Det är ett skämt.
Kan ni gissa vilken film det här är från?
- Vad fan händer? - Har ni några önskemål?
- Den här är inte så lång. - Det är ett skämt.
Vad fan...?
Aj.
De skjuter på dig. Robotar.
Skjuter de på mig? Seriöst? Vilka? Var?
Kom igen, era jävlar. Ska vi slåss? Kom an.
- Vad var det? - En helikopter kraschade.
- I skallen på mig? - Ja.
Med typ piloten och allt?
- Gloria, vad är det här? - Jag vill inte vara här mer.
Hur kommer jag ut? Åt vilket håll är floden?
Jag vill inte vara här mer! Kan ni visa mig var floden är?!
Det här är de enda bilder vi har. Det är otroligt, jag menar...
Att förstå vad deras liv har blivit och begripa allt de har förlorat.
Du är vaken. Jag tog dina nycklar-
- för att slippa väcka dig när jag kom tillbaka. Hoppas att det var okej.
Och jag såg att du inte hade nån mat.
Hur många människor dödade jag?
- Ge mig tidningen. - Nej, vänta.
- Gloria, lyssna... - Hur många dog?
Ska jag inte fixa lite mat åt dig så kan vi prata i lugn och ro om det?
Inte många.
Okej?
- Vad gör du? - Hur många är "inte många"?
Är det 100 människor? 200 människor?
- Jag måste säga det till nån. - Du måste lugna ner dig.
- Jag måste säga vad som hände. - Du vet inte vad som hände.
Jo, jag vet! Jag dödade skitmånga för att jag var ett dumt fyllo igen!
Gloria. Hey! Hey! Det var inte det som hände.
Va?
Nåja... inte det enda som hände.
HAN ÄR INTE ENSAM Robot ansluter till monstret i Seoul
Jag är rätt säker på att det där är jag.
De är så skraja för jätteroboten att de inte pratar om dansen.
Okej. Hade du nånsin varit i parken kl. 8.05 förut?
- Det tror jag inte. - Du tror inte det? Kom igen.
I parken vid den tiden på morgonen? Nej, absolut inte.
Så det kan ha hänt när som helst.
Galet att det bara händer oss.
Dök mitt monster upp första gången när vi var barn?
- Mer kaffe? - Nej, nej.
Det är bra, tack.
- Hörde hon nåt? Jag tror hon hörde. - Att det är vi som förstör Seoul?
- Tyst! - Lugna ner dig.
Även om hon hörde så vet hon inte vad vi pratar om.
Vi måste vara försiktiga. Jag menar, folk tittar på oss.
De där borta tittar på oss.
Hej. Jag är roboten. Hon är monstret.
- Jag går. Jag går. - Stanna. Förlåt. Lugna ner dig.
Du pratade om första gången ditt monster dök upp.
- Vad gjorde vi då? - Vi gick i skolan.
- Nej, vad gjorde vi just då? - Vi skulle till skolan.
- 8.05 gick vi till busshållplatsen. - Just det.
Men vi gick inte genom parken. Det var ingen park när vi var barn.
Det var ett inhägnat område.
- Det var en byggplats. - Ja, med skräp och träd.
Just det.
- Vill du fortfarande bekänna? - Nej.
Jag har jättedåligt samvete, men att bekänna hade inte hjälpt.
Det är sant.
- Vi kan faktiskt inte göra nåt. - Det finns inget vi kan göra.
Jo, det finns det.
HJÄLP SEOUL Skänk pengar här
- Tyckte han att det var skumt? - Inte alls. Jag är en stamkund.
Titta, han gav oss gratis mat också. Schysst, va?
Okej... Jaha, var vill du träffas sen då?
Vet du, det är din lediga kväll. Du borde sova. Jag klarar det här.
Skojar du? Jag kommer inte att kunna sova.
Inte jag heller.
Jag antar att det var fel tillfälle att vara rolig.
Jag sa en rolig kommentar. Jag tyckte att det var roligt då.
Det verkade harmlöst, för det var en ordlek.
Ordlekar är roliga för hur de låter, inte för betydelsen.
De avskedade mig inte, men...
när de började skära ner var jag den första som fick sluta.
- Ditt svin, du visste det redan. - Ja. Förlåt mig.
Varför sa du det inte? Varför låter du mig...?
Du fick inte tro att jag var en läskig stalkare.
- Det är för sent för det. - Ja.
- Har du följt mig i alla dessa år? - Klart jag har.
Nån lyckades ta sig härifrån och gjorde nåt bra som omväxling.
Det är inte alls dumt här.
- Du har dina vänner, baren är cool. - Det är sant.
Några av tjejerna har dig i siktet. Några av damerna.
Åh katten? Jag var så här nära att bli gift för sex år sen.
Verkligen?
Jag bad henne flytta in hos mig för att se hur det skulle funka.
Hon och hennes barn faktiskt.
Det höll inte. Hon blev uttråkad jättefort.
- Jag beklagar. - Jag förstår henne.
Det är svårt att inte bli uttråkad. Det finns så klart sätt, men...
inget av dem är sunt.
Se vad som behövde hända för att göra det intressant.
Jättar som attackerar Sydkorea.
Nej. Jag menar dig.
- Vad är det? - Sirener i Seoul.
En varning om att jag kan dyka upp.
- Då kör vi. - Vad gör du?
- Gör vi det inte tillsammans? - Nej, det är mitt problem.
- Varför skulle jag följa med hit då? - Det sa jag inte. Du erbjöd dig.
- Kan du bara låta mig få göra det? - Ja, okej.
Vänta.
Okej. Ja, ja, du är där.
- Okej, kusten är klar. - Är du säker?
Ja, jag är säker. Det är okej, du kan börja.
Meddelandet är tydligt:
"Förlåt, det var ett misstag. Det händer inte igen."
Överraskningen möts med skepsis av myndigheter och militären.
Precis vad jag trodde. Det är ett snällt monster.
Han har varit god hela tiden.
Monstret är intelligent, förstår koreanska och vill kommunicera.
Många invånare har beslutat att återvända till sina hem...
Grattis.
Du litar inte på nätöversättare-
- men tror du inte att din vän på restaurangen blev lite paff-
- när monstret skrev exakt det som du sa åt honom att skriva?
Han fick översätta annat också för att inte ana oråd.
- Vad sa du att det var till? - Tatueringar.
Vem tatuerar sig med "Förlåt, det var ett misstag, det händer inte igen"?
Så ber man sin fru om förlåtelse när man har bedragit henne.
- Jag är inte ens tatuerad, jag... - Jag fattar noll och måste pissa.
Okej, bra. Berätta sen hur det gick.
- Jag förstår vad du menar. - Nej, jag fattar.
Man tatuerar det baklänges. Då kan man bara läsa det själv.
- Man säger det till sig själv. - Varför be sig själv om förlåtelse?
För att man har tatuerat sig?
Hej.
- Var bor du? - Va?
Vad är din adress?
Hej.
- Kom in. - Tack.
- Är de andra kvar på baren? - Ja, de festar fortfarande. Tack.
De kommer inte att tycka att det är skumt?
Nej, varför skulle de göra det? Det vet ingenting om det här.
Det gör inte jag heller.
Vill du ha nåt att dricka eller?
Sitter du bra?
Herregud. Förlåt mig. Hade du...? Var det...?
Förlåt. Jag trodde att när du kom hit och...
Jag skojar.
Skönt att höra. Jag trodde att jag hade sabbat allt som sist.
Okej.
ROBOT RETAR FINANSKVARTEREN
Joel! Vakna! Vi måste sticka! Kom, kom. Kom!
Nu!
- Oscar! - Gloria.
- Vad gör du? Är du inte klok? - Hur så? Vi bara roar oss lite.
Hej, Joel.
Oscar. Oscar, gå därifrån. Vänd, gå mot floden och fortsätt gå.
- Nu! - Okej, lugn.
Vi skadar ingen. Vi har kollat. Vi är inga jävla idioter.
Jävlar!
Var försiktig!
Det var du som dödade skitmånga människor, inte jag. Så snacka inte.
Gå härifrån.
Jag vill fan inte göra det.
Okej.
Jo, just det... Du måste komma tidigare i dag.
Börja röja i westerndelen. Om du inte är för trött.
Varför ber du mig göra det nu, Oscar?
Vad snackar du om? Du erbjöd dig att göra det.
Efter morgonens överraskande händelser-
- bekräftas teorin att de två varelserna inte står på samma sida.
Monstret vi såg som ett hot kan vara det som skyddar Seoul.
Som väntat talas det inte om annat på sociala medier.
Detta är dagens mest sedda virala video.
Monstret och roboten har fått många anhängare.
Folk från hela världen strömmar till Seoul för att få se fenomenet.
Du jobbar över i kväll, va?
Verkligen...
Det är verkligen bra gjort faktiskt.
Ju mer jag ser det, ju roligare blir det.
- Kan du inte sluta tjata om det? - Vad är problemet?
Kan jag inte tycka det är roligt och skratta åt mig själv?
Nej, jag bara... Du har sett det tusen gånger. Du överdriver lite.
Nej, vänta. Jag har inte sett det tusen gånger. Det har alla andra.
Se så många visningar det har.
Okej, du har rätt. Skit i det.
- Projektionsduken är nere. - Va?
Duken är nere. Om man lämnar den så där i natt så blir den skev.
- Ber du mig dra upp den? - Jag ber dig att göra ditt jobb.
Ja, du...
- Jag gör det. - Garth!
Rör den inte.
- Kom igen. - Det är hennes jobb.-Gloria.
Garth! Lägg dig inte i det här. Gå bara ut på toaletten igen.
Du behöver inte spola. Vi vet att du inte skiter där.
- Va? - Göm det var du vill på min bar.
Men det vore trevligt om du litade lite mer på oss. Vi är dina vänner.
Därför har vi i alla år låtsats att vi inte vet vad du gör på toa.
Va? Är du galen?
Du vet att jag har matsmältningsproblem.
Du torkar dig inte ens på rätt sätt. Är det nåt fel på din näsa?
- Jag har inte sniffat nåt på åratal! - Jag vet. Alla vet det.
- Jag är stolt. - Varför den tonen?
Vad är problemet, Garth? Blir du så här nervös av att skita?
Sätt dig. Drick din öl. Det är okej.
- Gloria, ska du inte ha en öl? - Nej, det är bra, Oscar, tack.
För att du kollar mig, va? Jag gillar inte när folk gör det.
- Jag kollar dig inte. - Ta en öl då.
Jag har inte druckit nånting sen i söndags.
- Varför? - Jag vill inte göra nåt dumt.
Du vill inte göra nåt dumt. Dumt som vi andra, va?
Nej, som när jag blev full och föll och dödade hundratals människor.
Började vi då hålla koll på dig som om du var en liten flicka?
Dömde vi dig? Så klart inte, för såna är inte vi.
Garth har tagit kola i hemlighet i fem år. Ingen dömer honom, va?
Fan för dig! Dra åt helvete. Jag går.
- Okej. Vi ses, kompis. - Var glad att vi...
Jag trodde att du skulle gå!
- Var glad att vi andra... - Snart ringer jag polisen, pundarn!
Kom igen, Gloria. Drick en öl.
Okej. Då gör vi så här...
Antingen dricker du ölen-
- eller så tar jag en promenad i parken sen.
Va? Skojar du?
Drick den. Jag pressar dig bara för att jag vet att du vill ha den.
Okej.
Skål.
- Oscar! Lyssna... - Stäng av allt och lås.
Oscar? Hey. Hey. Lyssna på mig. Du är full.
Du är full. Det är riktiga människor och det här är ingen bra idé.
- Lugn, jag ska inte döda nån. - Oscar...
Du tror att allt kretsar kring dig, men det gör det inte längre!
Mitt liv är lika fantastiskt som ditt nu, för en gångs skull!
Och om du inte gillar det, skit ner dig!
Bra, du hann.
Jag var orolig. Jag trodde inte att du skulle komma hit i tid.
Du klarade det. Jösses, du är rätt andfådd.
Det är okej. Jag kan vänta. Ja, hämta andan.
Ska du örfila mig igen?
Du slog bra mycket hårdare i går. Kom igen, vi ger dem en bra show.
Ja, jag vet inte. Inte samma sak, men...
- Oscar, släpp mig. - Inga knytnävsslag. Lugn.
- Oscar, släpp. Det gör ont! - Jag bryr mig inte.
En fullträff, men de flesta klarade sig.
Gå härifrån!
Gå härifrån.
Skit ner dig.
Sluta!
Det är över. Det är över, så sluta nu. Okej?
Det är över. Sluta, snälla!
För helsicke! Jävla skit... Jag tror att du bet hål i skinnet.
Se vad du gjorde med mig.
Här! Där är dina nycklar. Jag kommer inte tillbaka till din skitkassa bar.
- Jo, det gör du. - Jaså?
Ja.
Du fortsätter jobba på baren. Annars förstör jag en hel stadsdel i morgon.
- Då nitar jag dig, din jävel! - Nej, för nu är jag inte snäll mer.
Ses vi på jobbet?
Vi ses på jobbet. - Kom, vi drar.
- Hej. - Hej. Är du ensam?
Gloria, jag ville bara säga förlåt.
För allt som har hänt.
Jag var med Oscar hela förmiddagen och han är också ledsen.
Han är så ledsen att han sa åt mig att köra hit och ge dig det här.
- Vad är allt det här? - Det är till dig. Till ditt hus.
Det är ett par mattor och lite stolar.
Och några sidobord längst in.
Jag kan lasta ur allt själv.
Gloria? Gloria, vart ska du?!
- Gloria. - Vad fan gör du?
Kom. Kom in.
Vill du ha kaffe eller nåt att dricka?
Vad är det för möbler i bilen?
Sa jag inte det? Det är min farbrors. De använder dem inte, så ta dem.
Jag vill inte ha dem.
Jag skäms nåt fruktansvärt.
Ja, det borde du göra.
Skadade jag dig? Har du skärsår, blåmärken?
Nej.
- Är du verkligen okej? - Vi dödade ingen. Det är huvudsaken.
Förlåt att jag gjorde illa dig. Jag hade bara en sån skitdag.
Jag står inte ut med att ens tänka på det.
Jag är så hemskt ledsen...
Förlåt.
Snälla, kan vi bli vänner igen?
Du måste lova mig en sak, okej?
Inget mer stanna efter stängning på baren. Du stänger och går hem.
- Inget mer nattsupande. Lovar du? - Ja, jag lovar.
Jag vet hur det är att fucka upp på fyllan.
Det är okej, vi är vänner.
Tack.
Herrejesus!
Tim, hej, det är... Va?!
Hej. Kom in.
- Nåt att dricka? Inte sprit, utan... - Nej tack.
Jag har mejlat och ringt dig-
- och du hörde inte av dig, så jag började bli lite orolig.
- När är ditt möte? - I morgon bitti.
- Har du varit här förut? - Nej, det är faktiskt första gången.
- Vi har aldrig haft en kund här uppe. - Stort sammanträffande att se dig.
Objektivt sett är det ett rätt stort sammanträffande.
Varför säger du så? "Sammanträffande"...
Glöm det.
För jag har hanterat ett par stora sammanträffanden på sistone.
Vad då?
Du är arbetslös i ett år, åker hem och plötsligt-jobb.
Jag skulle kanske ha sökt servitrisjobb direkt.
Gloria, du är ingen servitris!
- Det här är nytt. - Vad då?
Du har aldrig varit svartsjuk så här förut.
Jag är inte svartsjuk. Tror du jag är svartsjuk?
Det är bara så skumt att du är här.
Jag har aldrig varit svartsjuk-
- hur ofta du än har gett mig skäl att vara det.
- Och vi är ju inte ihop. - Nej.
- Så du kan göra precis vad du vill. - Utom att jobba och försörja mig, va?
För det gör du ju. Det går skitbra för dig.
Du flyttar hem och jobbar som servitris.
- Än sen? - På en bar, dessutom.
Dina hatare på nätet lämnar dig åtminstone ifred-på en bar.
Du har verkligen gått vidare. Du utvecklas verkligen.
Förut tiggde du dina vänner om att bjuda dig på öl, för du var pank.
Nu lutar du dig väl över disken och häller upp en gratisöl åt dig?
Jag lånade dig pengar. Nu jobbar du för dricks.
Det är jättebra. Det går skitbra för dig.
- Jag måste gå. - Nej, nej. Förlåt, förlåt, förlåt.
Jag betedde mig som ett svin. Förlåt.
Jag måste till baren. Mitt skift börjar snart.
- Låt mig köra dig dit. - Nej, det är okej.
Nu är jag här, så jag kör dig.
Unket.
Vänta. Vad händer här?
Ni har sport, vilda västern... Och vad är det där inne?
Är det medeltidsgrillen? Vad är det här för ställe?
Hej!
Det här är Tim.-Och Oscar.
- Hej. - Tjena.
- Det var Glorias idé. - Va?
Den här delen av baren var stängd i flera år.
Men Gloria tyckte att det var ironiskt och sa:
"Du borde öppna den här delen." Och här är vi nu.
Ska vi?
- Vad förde dig hit, Tim? - Jobb.
Jobb? Bra. Jobb.
- Vill du ha nåt att dricka? - Ja, jag tar en öl.
Ta två.
Bra att ha henne här. Hon är till stor hjälp och har många bra idéer.
- Det var bara en överraskning. - Varför?
- Tror du inte hon kan jobba här? - Jo då, klart att hon kan.
- Vem som helst klarar det, va? - Det är ett värdigt jobb.
- Kul att du ser det som värdigt. - Hon har aldrig gjort nåt sånt här.
Kan ni sluta prata om mig som om jag inte var här?
Oscar, kan jag få en kopp kaffe till?
Nej, vänta. Gå inte. - Ett ögonblick, Joe.
Sätt dig.
Tim, vad vore det mest oansvariga som man kan göra här på baren?
Vad kan det vara?
Föreställ dig till exempel att jag ställde mig här och visade röven.
Det vore oförskämt, men inte första gången nåt sånt händer här.
Inte så här tidigt, så klart. Men det har hänt.-Va, Joe?
- Ja. Kan jag få mer kaffe nu? - Ett ögonblick.
Jag kan pissa där borta i hörnbåset.
Slå sönder ett fönster.
Du och jag kan börja slåss med knytnävarna här inför alla.
Allt det vore oansvarigt att göra.
Men ingen av det är det mest oansvariga.
Vänta, Joe, jag kommer strax.
Den här har stått där bak i... nästan tio år nu.
Alla tror att det är en flaska fin bourbon eller nåt, men de har fel.
Det här är faktiskt det mest olagliga som finns på den här baren.
Vår kompis Garth-
- och en annan kompis gav mig den på min födelsedag för ett tag sen.
De köpte den nere i Mexiko när de var där på semester.
Jag fattar fortfarande inte hur de tog den genom tullen.
Tack för besöket, hör ni. Ha en bra dag. Se upp.
Till nyligen brukade vi ta pickupen och åka och köpa massa fyrverkerier.
Sen åkte vi ut i förorterna, tände på allt och skrämde skiten ur folk.
Men den här fyrverkeripjäsen, den största vi haft, kom aldrig med.
Vi var inte rädda att använda den-
- men den var så stor att vi ville spara den till nåt speciellt.
Så vi lämnade kvar den varje gång. Sen...
nådde vi punkten då vi bara blev vuxna-
-och slutade busa runt på nätterna.
Och vår vän här hamnade på hyllan där inne och den väntade-
-år efter år på sitt stora ögonblick.
Joe, du kanske ska flytta på dig.
- Oscar, Oscar. - Vad gör du?
Nej, nej, nej, nej! Herregud... Spring!
Vi sticker härifrån.
- Vad sägs om det, va? - Du är galen!-Kom, Gloria.
Jag gjorde det mest oansvariga som man kan göra här på baren.
Men vet du vad? Ändå går Gloria inte härifrån med dig.
Klart hon gör.-Kom.
Gloria?
Jag åker härifrån kl. 12 i morgon. Snälla, följ med då.
Gloria, jag hade inget möte.
Jag kom hit för dig. Jag ljög. Förlåt.
Snälla.
Vilken fjant.
Jisses!
- Förlåt. Jag ville inte skrämma dig. - Vad...? Hur kom du ens in hit?
Dina föräldrar gav mina en nyckel.
- Lämna nycklarna och gå. - Sätt dig. Ta det lugnt.
Gå ut. Gå ut eller jag ringer polisen!
Gör det.
Tack.
- Jag kom hit för det din kille sa. - Exkille.
Visst.
Hela grejen med att du skulle åka hem med honom.
Jag tänkte att du kanske funderade på det.
Jag är här bara för att se till att du inte ringer honom.
Om du vill så kan du sova. Jag sitter här.
Du har blivit galen. Du vet det, va?
Det viktiga nu är att inte du också blir galen.
- Vad är fel? - Du hatar dig själv.
- Va? - Förut trodde jag det var nåt annat.
Att du ville att jag blev din, att du ville äga mig.
Men nej, det här är mycket enklare än så.
- Du hatar dig själv. - Vad pratar du om?
Du står inte ut med att ditt liv känns så fjuttigt.
Det är så enkelt. Och sorgligt.
Tim, jag kan inte förklara nu, men jag följer med dig.
Okej? Hej då.
Jävlar!
Hey... Du kan åka hem om du vill.
Åk tillbaka till New York. Det är helt och hållet ditt beslut.
Men varje morgon du inte är här så kommer det här att hända.
Nej, nej. Nej, nej.
- Gloria, vad fan är det? Vad händer? - Okej, förlåt.
- Jag visste ingenting om dig. - Nej, för jag satt på ett plan.
- Ett plan? - Jag var tvungen att flyga nånstans.
Vad då, nånstans?
Skojar du med mig?
Jag ville bara säga att jag är okej.
Och jag är hemskt ledsen för att jag inte följde med dig.
Tänker du berätta för mig vad som pågår här?
Nej.
- Du är skyldig mig en förklaring. - Varför? Nej, nej.
När du kastade ut mig ur din lägenhet sa du att jag var urballad-
-och att du inte kunde hjälpa mig.
Ja du, grabben, just nu är jag mer urballad än nånsin.
Var är du? Gloria?
Gloria? Gloria?
Jävlar.
Snälla.
Sätt ner mig. Sätt ner mig.
Sätt ner mig och det nu, din jävla subba!
SEOUL JUBLAR: ROBOTEN ÄR DÖD
Såg du vad som precis hände med roboten?
Ursäkta. Är du okej?
Ja.
- Vill du höra en fantastisk historia? - Självklart.
Vill du ha nåt att dricka?
Team Wild Animals Only Released On: www.HoundDawgs.org
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service 2017
Ansvarig utgivare: Anders Melin